Zhrnutie situácie v súvislosti s novelou zákona o rodičovskom príspevku (zákon č. 571/2009 z. z. v znení neskorších predpisov) a novelou zákona o príspevku pri narodení dieťaťa a o príplatku k tomuto príspevku (zákon č. 235/1998 Z. z. v znení neskorších predpisov) a základných argumentov proti ich prijatiu

Janka Debrecéniová (Občan, demokracia a zodpovednosť), 30. 09. 2011

Poslanci NRSR Kaník, Kužma Krnáč a Horváth predložili návrh novely zákona o rodičovskom príspevku a zákona o príspevku pri narodení dieťaťa a o príplatku k tomuto príspevku. Na nadchádzajúcej schôdzi by o nej poslanci a poslankyne mali hlasovať v treťom čítaní.

Problémom týchto zákonov je, že sú nepriamo diskriminačné, najmä na základe rasy a etnicity, ale aj na základe iných dôvodov ako napríklad zdravotné postihnutie. Porušujú smernicu Európskej únie 2000/43/ES o rovnakom zaobchádzaní s osobami bez ohľadu na ich rasový a etnický pôvod (hoci dôvodová správa k návrhom zákonov tvrdí, že navrhované novely nespadajú do pôsobnosti práva EÚ – a pravdou je presný opak), ale aj iné záväzky, ktoré má Slovenská republika aj v medzinárodnom práve. Vo výraznej miere porušujú Dohovor o právach dieťaťa, Dohovor o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien a Dohovor o odstránení všetkých foriem rasovej diskriminácie. 

V návrhoch noviel ide o to, že chcú odňať (toto sa týka príplatku k príspevku pri narodení dieťaťa, ktorý je v súčasnosti 678,49 €) alebo zredukovať (toto sa týka rodičovského príspevku, ktorý je v súčasnosti 190,10 € a má sa znížiť na polovicu) príspevky v prípade detí, žien a rodín, kde rodičia za posledné štyri roky pred vznikom nároku na tento príspevok nepracovali a neplatili si aspoň 270 dní nemocenské poistenie, alebo v tomto čase neskončili vysokú či strednú školu, alebo im vysokoškolské vzdelanie práve neprebieha. To podľa nášho názoru výrazne znevýhodňuje najmä ľudí, ktorí si nemôžu nájsť prácu v regiónoch s vysokou nezamestnanosťou alebo preto, že ich nikto nechce zamestnať, napríklad kvôli ich etnicite či zdravotnému postihnutiu. Je to nepriama diskriminácia (t. j. taká diskriminácia, ktorá navonok síce vyzerá neutrálne, ale na určitú skupinu má znevýhodňujúci dopad), ktorá je našou aj medzinárodnou legislatívou zakázaná. Navrhované novely teda vo veľmi výraznej miere diskriminujú deti a trestajú ich za to, kto sú ich rodičia – čo je samozrejme v rozpore s Ústavou SR a s Dohovorom o právach dieťaťa, ktorý má prednosť pred zákonmi SR. Mnohí z ľudí, ktorí nemajú prácu, ju pritom nemajú preto, že štát nevie odstrániť ich diskrimináciu, či už v prístupe k vzdelaniu alebo v prístupe k zamestnaniu. 

Čo sa týka pozmeňovacích návrhov, ktoré neskôr predložili samotní predkladatelia noviel a boli schválené Výborom NRSR pre sociálne veci, niektoré požiadavky navrhnutých noviel relatívne zjemňujú – napríklad už netrvajú na tom, aby za posledné štyri roky bolo platené nemocenské poistenie, ale stačilo by, že 270 dní človek pracoval bez vzniku povinnosti platiť poistenie (keď bol napríklad živnostník alebo živnostníčka alebo pracoval na dohodu) alebo ak pracuje v čase, kedy mu má vzniknúť nárok na rodičovský príspevok –, avšak opäť neodstraňujú ich diskriminačnú podstatu a neriešia situácie, kedy ľudia síce pracovať chcú, ale nevedia si nájsť prácu. Zo sociálneho sita teda opäť vypadávajú najzraniteľnejšie sociálne skupiny, napríklad marginalizované rómske komunity (medzi výnimky navrhnuté predkladateľmi napríklad nepatrí to, keď ľudia vykonávajú aktivačné práce), ľudia so zdravotným postihnutím, ľudia žijúci v regiónoch s vysokou nezamestnanosťou či ľudia žiadajúci o azyl.

Ak by bol predložený návrh novely spolu s predloženými pozmeňujúcimi návrhmi prijatý, bol by navyše v praxi veľmi komplikovane realizovateľný a štátny rozpočet by skôr zaťažil než odľahčil: zisťovanie a spočítavanie počtu dní nemocenského poistenia, resp. počtu dní vykonávania zárobkovej činnosti bez poistenia by bolo prácne a komplikované a vyžadovalo by si ďalšie kapacity na strane úradov práce a ďalších úradov (napr. sociálnej poisťovne), ale aj na strane zamestnávateľov (potvrdzovanie, že určité osoby u nich pracovali). Navyše, pozmeňovacie návrhy vytvárajú priestor na obchádzanie zákona v znení navrhnutých noviel (na získanie nároku na rodičovský príspevok by v podstate stačilo, že osoba, ktorá naň nemá nárok, lebo nemá dostatočný počet odpracovaných dní, sa niekde formálne zamestná na dohodu (v podstate môže pracovať aj jednu hodinu mesačne), a nárok na rodičovský príspevok  jej tak vznikne). 

Predkladatelia návrhu noviel a pozmeňovacích návrhov o. i. argumentujú tým, že ich cieľom je zamedziť tomu, aby ľudia „prostredníctvom rodenia detí zneužívali sociálny systém“. Tento argument neobstojí z viacerých dôvodov. Po prvé, sociálny systém sa „rodením detí“ zneužívať nedá (rodičovský príspevok sa vypláca len raz a stále v tej istej výške bez ohľadu na počet detí do 3, resp. v niektorých prípadoch 6 rokov veku). Po druhé, argument používaný predkladateľmi (t. j. že ženy chcú rodiť deti, aby mali rodičovský príspevok) nepredstavuje fakt, ale len mylnú domnienku (čo vyplýva už aj z predchádzajúcej vety), ktorá hrubo kontrastuje so skutočnosťou, že deti narodené do nepriaznivých sociálnych pomerov sú vo väčšine prípadov výsledkom nedostatočného prístupu k antikoncepcii, ktorý má navyše zabezpečiť štát (k tomu pozri aj nižšie), a nie plánovaného rodičovstva. 

Navyše ide o návrh, ktorý by mal osobitne znevýhodňujúci dopad na ženy, pretože sú to práve ženy, pre ktoré príjem z rodičovského príspevku je často jediným príjmom, ktorý majú (a prácu týkajúcu sa detí robia navyše všetky rovnakú – bez ohľadu na to, do akej miery boli predtým zárobkovo činné, do akej miery si predtým platili poistenie a tiež bez ohľadu na to, či a kedy ukončili vzdelanie). Ak by poslanci a poslankyne novelu prijali, priviedlo by to mnohé ženy do ešte väčšej chudoby a do ešte väčšej závislosti od ich partnerov. To takisto odporuje ústavným aj medzinárodným záväzkom SR.